![Destinity - Resolve In Crimson](https://heavymetal.dk/sites/default/files/styles/review/public/5266.jpg?itok=FAU5bNYG)
Franske Destinity er nok ikke det mest profilerede band på metalscenen, men ikke desto mindre har bandet leveret en del solidt (og overset) materiale. Undertegnede stødte på Destinity i forbindelse med albummet "The Inside", hvor det især var black metal-tendenserne i melodøden, der gav sangene en mere aggressiv karakter, som fangede undertegnede. På seneste skive, Monolith, er disse black metal-tendenser røget ud til fordel for et mere rendyrket melo-død udtryk. Det er lidt ærgerligt, for det virker som om Destinity spiller på færre musikalske strenge end tidligere og desuden er det musikalske udtryk blevet lidt mere poleret, hvilket nok er en naturlig følge heraf.
På Monolith lyder Destinity oftest henad bands som Soilwork, In Flames, Dark Tranquillity og ligesindende Göteborg-metalnavne i deres velmagtsdage – så hvis du er en af dem der higer efter lyden af disse, efterhånden, metalkoryfærer fra deres velmagtsdage, er der en chance for at du kan finde lidt af det på Monolith. For undertegnede fungerer Monolith bedst på de numre, hvor speederen trykkes mere i bund (eks. "Can’t Stand The Sight" og “A Scent Of Scorn"), men også på langsomme numre ("Only the Way") lykkes missionen for Destinity
På trods af at Destinity har givet afkald på lidt af signaturlyden og der anvendes lidt for "pop-sikre" sangstrukturer på Monolith gør Destinity det stadig fedt, og der ryger da også en anbefaling med herfra, på trods af at albummet ikke lever helt op til forventningerne. Tracklist: 01. Black Sun Rising 02. Reap My Scars 03. Aiming A Fist in Enmity 04. Can't Stand The Sight 05. A Scent Of Scorn 06. Redshift 07. Only Way 08. Break Into His Heart 09. The Hatred