![Final Hour - Final Hour](https://heavymetal.dk/sites/default/files/styles/review/public/final_hour_-_final_hour_-_artwork_hi_preview.jpeg?itok=Yg1CjXnO)
Svenskerdød – nu på dansk!
The Best of Two Worlds
Aalborgensiske Final Hour er klar med deres debut af samme navn, men trods at det er en debut, er vi altså ikke ude i en omgang upoleret rod, der burde være blevet hjemme i garagen. Nej, fandeme nej! Vi snakker velsmurt, velpoleret og velspillet melodisk dødsmetal, bedre kendt som svenskerdød, som vi kender og elsker den. Tænk At the Gates, (det gamle) In Flames og en snert af Dark Tranquility. Men det er mere end bare et tip med hatten til Sverige anno 1990; der er også elementer af den nyere fortolkning af melodisk dødsmetal og den mere tekniske og progressive metalcore. Især Jacobs clean vocal får mig til at tænke på både Jesse Leach fra Killswitch Engage og Matt Heafy fra Trivium. Så det, Final Hour gør, er, at de kombinerer alt det, jeg elsker ved svenskerdød, med alt det, jeg elsker ved metalcore. Vi er virkeligt ude i, at det er ”the best of both worlds”: melodisk, tungt, emotionelt, råt, og selvom at man konstant bliver mindet om andre bands og andre musikere, står det klart, at Final Hour altså sagtens kan stå på egne ben.
Legeplads og skønsang
Der er 12 reelle numre på skiven, og hvert nummer ligger på et sted mellem fire og fem minutter. Det bliver til ret meget musik, og det er modigt at skrive så lang en debut, men igen beviser Final Hour, at det altså ikke er noget problem. Ingen af numrene virker for lange, for drøje eller som fyldstof, hvilket ellers ville være naturligt, forventeligt og, delvist, tilgiveligt på en debut – men nix! Derimod viser længden på de forskellige numre, at Final Hour har overskuddet og kreativiteten til at fylde op med finurlige riffs, virkeligt solide soloer, melodiske passager med ”skønsang” samt hoftevrikkende grooves. Det er så tydeligt, at gutterne fra Aalborg virkeligt har nydt at spille (og indspille) sammen. Det emmer langt væk af glæde samt en træng til virkeligt at vise, hvad de kan.
Aalborg vs. Gøteborg
Dansk metal har det sidste års tid primært handlet om, at det hele skulle være nyfortolkninger af black metal – så meget, at selv Politiken, GAFFA og Ekstra Bladet pludseligt ville blande sig. Så ovenpå dét er det virkeligt forfriskende, at vi (næsten) starter 2018 med noget gedigen melodød, der har en helt anden agenda og udtryksform. Nu skal det ikke handle mere om atmosfære eller eftertænksomme mørkemænd, nej, nu skal der fandeme sættes fokus på melodien og riffet, samtidig med at der skal sparkes uanede mængder røv! Nu skal de svenskere have lov til at se, smage og høre, at bare fordi de var med til at sætte melodisk dødsmetal på verdenskortet, så kan Aalleren altså sagtens hamle op med Gøteborg!