![Sarcasm - Stellar Stream Obscured](https://heavymetal.dk/sites/default/files/styles/review/public/sarcasm_cover.jpg?itok=fGJX2_g2)
Opbrud og forsoning
Svenske Sarcasm er egentlig nogle gamle krigere. De har eksisteret siden 1990, gik fra hinanden i 1994 og blev så gendannet i 2015. Trods dette udkom deres reelle debut, Burial Dimensions, i 2016 – tiden før var gået med diverse EP’er, demoer og opsamlingsværker. Måske er denne tumultariske fortid også forklaringen på, at vi aldrig har anmeldt dem før, og jeg skal da også indrømme, jeg aldrig havde hørt om dem før – men det laver vi om på nu!
Kopi eller parodi?
Sarcasm befinder sig i et grænseland mellem black og melodisk dødsmetal af den svenske variant, dog med elementer af (tidlig) Carcass. Trods det faktum at Stellar Stream Obscured er fra 2022, har hele albummet en relativt retro lyd, som minder meget mere om noget fra netop 90’erne. Måske bandets lange pause har påvirket deres forståelse af tid og rum? Produktionen og mixet er derfor til tider relativt amatøristisk og upoleret, hvilket klart har sin charme, om end især den flade papkasse-trommelyd bliver enerverende.
Langt hen ad vejen lyder Sarcasm som stort set alle de andre 90’er-bands, som fik mærkaten ”ekstrem metal”, som Carcass, Morbid Angel, Nile og Suffocation. Det er derfor tydeligt, at Sarcasm har brugt den lange pausetid på at lytte til en masse forskellige bands og søgt inspiration deri for at kunne bruge diverse brudstykker fra datidens store navne i sin egen musik. Det lykkes dog aldrig helt – for det bliver aldrig overbevisende, derimod er det meget tydeligt, at vi har at gøre med et band, der prøver at lyde som sine egne helte og idoler, men aldrig rammer den lige i røven.
Dog sker det nu og da, at Sarcasm tillader sig at tilføje sin egen krydderiblanding til mixet i form af enten symfoniske keyboardpassager (”Ancient Visitors) eller neoklassiske, Yngwie Malmsteen-inspirerede guitarsoli som på ”Through the Crystal Portal”. At de soloer så drukner i den mudrede produktion, er en skam, for de er faktisk udmærkede, og kontrasten mellem mudderskredet og knivskarp virtuositet kunne være spændende, hvis bandet havde dykket mere ned i det aspekt.
Og så ved jeg ikke, hvem af dem der mente, at albummets lukker, ”Let Us Descend”, skulle starte med to minutters spoken-word og pianoklimpren, men vedkommende skulle da tvinges til at æde sin egen kropsvægt i surströmning! Jeg har ikke noget imod en lille stemningsopbygger, men når det er ca. 40 % af nummeret, der skal bruges på en, så siger jeg stop. Så er vi ikke længere i gang med at opbygge noget, så nøler I bare.
Stort femtal!
Stellar Stream Obscured er på mange måder det perfekte eksempel på en femmer. Det er ikke et dårligt album, det er ikke et godt album, men derimod helt fantastisk middelmådigt. Det er den slags udgivelse, som du glemmer igen, det sekund det er færdigt, og aldrig samler op igen. Men ikke den slags udgivelse, hvor du føler dig nødsaget til at slukke, udbryde et højlydt ”FØJ!” og smide albummet ud. Med et navn som Sarcasm kunne man i det mindste have håbet på, at albummet havde været så rædderligt, at man kunne have skrevet anmeldelsen, som en sarkastisk hyldest, men ak…